![]() ![]() | |
Nom original | (grc) Πλούταρχος ὁ Ἀθηναῖος ![]() |
---|---|
Biografia | |
Naixement | 350 ![]() Atenes (Grècia) ![]() |
Mort | dècada del 430 ![]() Atenes (Grècia) ![]() |
Escolarca de l'Acadèmia d'Atenes | |
400 – 432 – Sirià d'Alexandria → ![]() | |
Activitat | |
Camp de treball | Filosofia, astrologia i psicoteràpia ![]() |
Ocupació | filòsof ![]() |
Període | Imperi Romà i antiguitat tardana ![]() |
Alumnes | Procle, Asclepigènia i Sirià d'Alexandria ![]() |
Influències | |
Fills | Asclepigènia, Hieri ![]() |
Plutarc d'Atenes (grec antic: Πλούταρχος, llatí: Plutarchus; vers 350 - 430), fill de Nestori, fou un filòsof neoplatònic grec que va dirigir l'escola neoplatònica d'Atenes al començament del segle v. Pels seus coneixements era conegut com a Plutarc el Gran.
Era eclèctic o sincretista i entre els seus deixebles hi havia Sirià d'Alexandria, que després el va succeir al capdavant de l'escola, i Procle de Lícia. Es creu que va seguir a Iàmblic en la seva doctrina de l'eficàcia dels ritus teúrgics per portar a l'home a la comunió amb Déu.
Va escriure alguns comentaris que s'han perdut sobre el Timeu de Plató i el De Anima d'Aristòtil. Va morir a avançada edat, aproximadament el 430, segons diu Suides.[1]
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search